SVÆRE TIDER
I hjertet af Sahara er grænserne udefinerede.
Jeg er i ingenmandsland på grænsen mellem Niger og Algeriet.
Disse metalstykker fortæller, at jeg er ved at krydse grænsen-
-mellem to af de største lande i Sahara.
Det er et kæmpe antiklimaks. Nogle kragetæer i beton.
Det minder om en gravsten, og det er måske passende.
For hele dette område føles som en kirkegård.
Her er ingen toldere, så farvel, Niger. Goddag, Algeriet.
Det er tid til at slappe af.
Algeriet er verdens tiende største land med 85 procent ørken...
Farlig ørken.
At køre her er ikke en ret, man har. Det er en overlevelsestest.
Sandet er blødt og forræderisk og temperaturen brændende.
En fejl kan blive fatal.
Ruten fra Niger til Algeriet-
-er fyldt med vrag af biler-
-som ville krydse Sahara, men aldrig klarede det.
Her er så bart og ubarmhjertigt-
-at mindre motorproblemer eller en tom tank-
-bliver til et spørgsmål om liv eller død.
Det var her, Mark Thatcher forsvandt.
Han blev fundet takket være en storstilet redningsaktion.
Andre har ikke været så heldige-
-og har betalt for deres fejl med livet.
Ørkenen gør sære ting ved ens virkelighedsfornemmelse.
De skyggefyldte klipper og kølige søer i horisonten-
-viser sig at være luftspejlinger. Lyset spiller os et puds.
De friske tomater og knap så friske tun er ikke luftspejlinger-
-men de serveres med et sært sammentræf.
Jeg skriver min dagbog milevidt fra alting-
-da jeg støder ind i den eneste englænder ud over mig.
Eller rettere: Han støder ind i os.
Nummerpladen er det første spor.
Mercedesen tilhører Tom Sheppard og er ikke en luftspejling.
Tom er lidt af en legende på disse kanter.
Han er 68 år og tidligere testpilot for RAF.
Nu rejser han i ørkenen, skriver bøger, tager billeder-
-og bruger meget tid på at slippe væk fra andre mennesker.
Jeg er alene. Jeg er kørt fra Tunesien.
Jeg har fulgt de gamle, franske spor.
Hvad spiser du, når du rejser alene?
Jeg fik et helt særligt måltid på min fødselsdag.
Kød og grøntsager. Kold grapefrugt.
Jeg brugte et vådt viskestykke.
Den tørre luft gør, at frugten køler ned.
Et perfekt måltid.
Går ensomheden dig på?
Det har været mere ensomt end forventet.
Jeg så ikke et andet menneske i otte dage.
Det var uventet.
-Bekymrer ensomheden dig? -Nej, det er skønt at være her.
Landskabet er så opløftende.
Hver morgen tror man, man har set det hele-
-men så vågner man næste morgen og tænker: "Hold da op!"
Sådan har ørkenen altid været for mig.
-I 40 år. -Er du kommet her i 40 år?
Ja. Dette er mit 13. besøg i Algeriet.
Vi skal til at spise frokost. Vil du spise med?
Det er sødt af dig, men jeg må videre.
Hvis man har så travlt i ørkenen, har man min respekt.
Måske var det tunfisken...
Tom kører sydover, mens vi kører nordpå til Hoggar Mountains-
-et af de mest bizarre landskaber i Sahara.
Det er som at køre igennem en gigantisk skulpturpark.
Slukkede vulkaner er blevet til et panorama af klinter og spir.
Dette er unge tinder, som bærer præg af deres eksplosive fortid.
Touareg'erne kaldet landet Atacor.
Næste dag bestiger jeg et 3.000 m. højt bjerg for at se solopgangen.
På grund af borgerkrigen kommer der sjældent folk til Hoggar Massif-
-og det gør kun området endnu smukkere.
Det er blevet tid til at bryde op.
Den fredfyldte stemning bliver hurtig brudt.
Dette er Algeriets andet ansigt:
En moderne republik, der har revet sig løs fra Frankrig-
-og nu forsøger at komme af med de yderliggående islamister.
Luftselskaber og aviser kan ikke skjule spændingerne-
-eller det faktum, at disse moderne bekvemmeligheder-
-skyldes et enormt held.
Dette er Algeriets Aladdins hule.
Olie og naturgas udgør 90 procent af landets udenlandshandel.
Det har ført nye byer med sig-
-som Hassi Masoud.
For 45 år siden var her kun ørken.
Denne forandring skyldes pumper, der arbejder døgnet rundt-
-for at pumpe vand op ad undergrunden.
Nogle gange flere hundrede meter under Sahara.
Denne menneskeskabte oase-
-skaber illusionen af, at ørkenen ikke eksisterer.
Det er som at befinde sig i provinsen og på landet i Frankrig.
Disse køer ligner ikke deres udmagrede fæller i Mali og Niger.
Det viser, hvad man kan med ørkenen-
-hvis der er vilje og en olieindustri til stede.
Få kilometer fra, hvor olien blev opdaget-
-er der en anden grænse.
På den anden side ligger der et endnu rigere land.
Dette træ repræsenterer grænsen mellem Algeriet og Libyen.
Det er en af de smukkeste grænser i verden-
-men også en af de venligste.
Folk fra Algeriet og Libyen kommer her for at drikke te.
Jeg har ikke lyst til at gå, men jeg er nødt til det.
Vi skal krydse grænsen til Libyens sand.
I Libyen bor de fleste mennesker også ud til Middelhavet.
Det var ikke let at få lov til at filme-
-så jeg vil ikke gå glip af noget.
Måske bare en lille smule.
Det bliver vist mit livs længste bustur.
DAG 79 BENGHAZI
Libyen virker som et meget rigt land med meget få indbyggere.
Man har ellers verdens tredjestørste olieindtjening-
-at fordele på en befolkning, der er mindre end Londons.
I Benghazi kan man se lagene af historie.
En moske og et palads bygget af italienske kolonister side om side.
Nu huser paladset det socialistiske parti.
Libyen har isoleret sig fra den vestlige verden i over 30 år.
For 2.000 år siden var landet en del af Europa.
Først kom grækerne og så romerne-
-til dette frugtbare land mellem havet og Sahara.
For 1.700 år siden var vand ikke et problem.
Landet var kendt som Roms brødkurv.
Man tjente penge på hvede og olie-
-og byggede Nordafrikas mest storslåede by: Leptis Magna.
Man fornemmer stadig Roms brutale styrke.
Bygherren var Septimus Severus, en afrikaner, der blev kejser i Rom-
-og døde i Nordengland.
Ikke blot Septimus endte i England.
I 1827 sendte Tripolis hersker 35 søjler-
-og andet guf til kong George IV.
Et stykke af Leptis Magna findes stadig i Virginia Water.
Amfiteatret her skal have den bedste akustik i Nordafrika.
Der er kun én måde at undersøge det på...
Kom ned fra scenen!
Vi forlader Libyen. Selvom de er gæstfrie værter-
-er libyerne mistroiske over for folk med kameraer.
Det har aldrig været et problem på min næste destination.
Under 150 km fra Libyens grænse finder vi dette månelandskab-
-i det sydlige Tunesien.
Det er så tørt og uvenligt at i de seneste 700 år-
-har folk levet i huler under jorden.
Jeg kender faktisk stedet.
Jeg blev korsfæstet her for 23 år siden i "Life of Brian".
Jeg har altid gerne villet tilbage til dette fantastiske sted.
Ikke mange er vendt tilbage til stedet, hvor de blev korsfæstet.
Jeg vil se, hvordan det er.
Korsene er væk, men ellers ligner El Hadej sig selv.
Det er stadig en undergrundsby.
Selvom myndighederne gerne vil genhuse folk-
-er der dem, der foretrækker at blive under jorden.
Den ældre generation forstår ikke, hvorfor de skal flytte.
Denne mand har åbnet et hotel.
-Goddag. -Goddag.
Jeg hedder Michael. Her er smukt.
-Er det her, De bor? -Ja.
Her er rart og fredeligt.
Har De et værelse? Må jeg se det?
Mange tak. Efter Dem.
Min vært påpegede, at det giver mening at bo under jorden.
Hulerne er varme om vinteren og kølige om sommeren.
Jeg tror, det er te. Ja.
Jeg kender kun et arabisk ord, men bruger det meget ofte.
Mange tak. Shoqlain. Shoqlain.
Mit eneste arabiske ord. Der er også nødder.
Tak. Vi har været i hele Sahara-
-men måden at lave te på ændrer sig ikke.
Man gør det på samme måde i alle lande.
Fra Marokko til Mauretanien til Tunesien.
Den er god. Tak. Shoqlain.
DAG 84 DJERBA
I det sydlige Tunesien hvor ørkenen møder havet-
-ligger øen Djerba hvor man hæger om de gamle traditioner-
-ligesom huleboerne i El Hadej gør.
Her fanger man blæksprutter i græske vaser.
Fiskerne ser ud, som om de er klædt i Dolce & Gabbana-
-men teknikken er præromersk.
Vaserne sættes på en line-
-og mellem november og marts kravler blæksprutterne ind i dem.
Der var en. Sådan.
Lad mig se den engang.
Der er den.
Vil du have den?
Det var én.
Kom tilbage med dig.
De er overalt.
Så er der to.
Der er en på vej op ad dit ben.
Der er en... Kom så tilbage med dig.
Tak. Sådan.
Jeg er ved at lære blækspruttebrydning.
Du godeste. En mere.
Det er let at få dem op af vandet, men sværere at holde dem i båden.
Det er trist. De bor i deres små vaser.
Der er en synkronisme mellem blæksprutten og vasen.
Og nu hiver vi dem ud.
Jeg vil ikke være med til det mere.
Tak. Jeg går ind for blækspruttens bevarelse.
Turisme er den største forretning på Djerba.
Jeg går rundt i basaren med butiksejeren El Hajj.
Der var ingen turister, da han var barn.
Men 70-80 procent af hans indtjening stammer fra turister.
Tror du, turismen kan give bagslag?
Naturligvis. Turismen har bragt velstand til Djerba.
-Men vi har andre problemer... -Hvilke?
Mange unge mennesker har ændret sig.
De er ikke religiøse længere.
De løber efter...
-Forført af penge eller...? -Netop.
Jeg ved ikke, om jeg skal sige det...
Mange gamle damer kommer hertil for at finde sig en ven.
Det er en af turismens dårlige sider.
Vi har homoseksuelle...
På stranden sidder folk og venter på de gamle damer.
Mange unge vil ikke arbejde, fordi de har tyske eller italienske...
Gamle damer, som forlader manden eller ikke har en mand mere.
De kommer her og finder en ven, som de giver penge.
Det er turismens bagside.
Tunesien har ikke Libyens eller Algeriets olie-
-og er derfor afhængig af turisterne.
De har fået hjælp af romerne-
-som byggede deres tredjestørste amfiteater i El Jem.
I Douga har man bygget et bordel ved siden af templerne-
-og ved siden af ligger der et flot stykke blikkenslagerarbejde.
Romerne var ikke sky med hensyn til kroppens funktioner.
Dette er bogstaveligt talt et offentligt toilet.
Her er i alt 12 toiletter.
Man betalte en ass og så satte man sig.
En ass var en meget lille mønt.
Her sad man så og talte om vejret-
-politik, skuespil, livet, arkitektur og fordøjelse.
Imens løb vandet gennem en lille rende, hvor man vaskede hænder.
Man kunne også vaske de ædlere dele.
Der var kun koldt vand, så det har ikke været rart.
Romerne var meget civiliserede på denne usanitære måde.
DAG 87 MONASTIR
Romerne, fønikerne, tyrkerne, grækerne og normannerne-
-har alle bidraget til Tunesiens racemæssige blanding.
Araberne stod for mest indflydelse.
Et af deres monumenter ligger i Monastir.
De lokale taler stadig om dengang, Monty Python filmede her.
Vi slap for korsene, da vi filmede her i Monastir.
Dette er en meget gammel bygning.
Det er nok 1.300 år gammel, og det var her-
-de fleste af scenerne blev optaget.
Jeg prøver at huske... Her ser meget rent ud i dag.
Nu husker jeg det.
Steningsscenen, hvor vi var klædt ud som...
Kvinder måtte ikke gå til stening, eller var det kun kvinder...?
Kvinder måtte ikke være med, så vi var kvinder med skæg.
-Hvem kastede den? -Det var hende.
-Ham! -Var det dig?
Ja. Du sagde jo "Jehova".
Nu kommer det hele tilbage.
Det er tårnet, Graham Chapman løb op i.
Da han kom til toppen, blev han reddet af en flyvende tallerken.
Vi overtog hele området i omkring to måneder.
Der, hvor pigerne kommer ned-
-havde vi bygget søjler.
Der kom Pontius Pilatus frem og talte om Woderwick-
-og ham som wangerede højere end nogen anden i Wom.
Men det er svært at sige, for vi havde bygget en del til.
Men jeg mener, det var der, jeg kom ud.
Indbyggewe i Jewusalem!
Wom er jewes ven.
Et sært øjeblik hvor Roms magt blev udfordret-
-ikke af soldater, men af folk der grinede.
Det var det, der rørte mig.
Der var intet han kunne stille op, for latter er et fantastisk våben-
-som desværre ikke anvendes nok.
Folk begyndte at skrige af grin-
-og han blev meget, meget vwed-
-og blev endnu mere til gwin.
Stille!
Denne mand kommandewer en skwap legion.
Han ew højt på stwå i Wom.
Længere ned ad kysten ligger byen Sousse, hvor vi også filmede.
Der sker ikke meget i dag.
Jeg husker den gamle bydels gader, som de livligste i Tunesien.
Men nu er her tyst som i graven.
På hovedgaden er butikkerne allerede ved at lukke.
Jeg erfarer, at det er på grund af ramadanen.
Den ene måned på året, hvor muslimer skal faste om dagen.
Slikbutikkerne tjener godt, fordi folk køber ind til aftenmåltidet.
Jeg har hørt, at nogle mennesker tager på, mens de faster.
Nu forstår jeg hvorfor.
Tunesien ser sig selv som verdslig og udadskuende.
Ramadanen er ikke obligatorisk her.
De fleste respekterer den dog. Sammen med Moes-
-besøger jeg en cafe for at se, hvordan det foregår om aftenen.
Moes bestiller en chichi, som nærmest er en kæmpe cigaret.
Honningtobakken opvarmes, og vandet køler luften ned.
-Vil du smage? -Ja.
Så bare...
Udmærket. Meget afslappende, ikke?
-Ryger du normalt den slags? -Nogle gange.
Under ramadanen, når folk har spist-
-slapper de af med en kop te og en chichi.
Må man ryge om dagen under ramadanen?
Nej.
Intet vand, ingen cigaretter. Ingenting i munden.
-Det lyder hårdt. -Kun luft.
Hvad er det sværeste at undvære?
Er det vand, mad eller røg?
For mig er det vand, for andre er det mad.
Det er forskelligt.
For de der ryger, er det hårdt-
-at skulle undvære tobak i 12 timer.
Gør det folk i dårligt humør?
Nogle er i dårligt humør og andre ikke.
Hvis man er vrissen af natur, ændrer ramadanen ikke på det.
Nogle har let ved det.
"Jeg er vred på grund af ramadanen."
-Den er en undskyldning. -Netop.
Araberne var de eneste, der ikke lod sig stoppe af Sahara.
Kartaginienserne så kun mod havet.
Deres magtbase lå her. Faktisk hedder stationen Kartago.
Dette er starten på min rejse til Algeriet.
Dette tog vil føre mig til Tunis Nord-
-som er hovedstationen i Tunis.
Derfra skal jeg med Trans Magreb Ekspressen... Jeg arbejder altså.
Den vil bringe mig til Algier.
Der er mange spændende stationer: Kartago Amilcar-
-Kartago Presedence, Kartago Hannibal... fedt navn.
Kartago Deermi, Kartago Bursa. Fem Kartago-stationer i alt.
Kartago er ikke blevet knust, selvom romerne tror det.
Romerne var så trætte af Kartago og Hannibal-
-at de strøede salt på markerne, så intet ville gro længere.
Det lader ikke til at være noget problem at fortsætte rejsen-
-om bord på Trans Magreb Ekspressen.
Magreb betyder "solnedgangens land".
"Landet mod vest".
Men der er problemer forude.
Tunesien er et åbent og forholdsvis stabilt land.
Algeriet har været fanget i en voldsspiral siden 1992.
DAG 90 ALGIER
Ved første blik ligner Algier enhver anden moderne by.
Togene går til tiden, der er ingen dragere på stationen-
-og mit hotel, Al Jazir, er ret fashionabelt.
Tidligere hed det St. George. Det blev bygget i 1880erne-
-til fashionable victorianer som rejste til Algier-
-for at nyde det sunde klima.
Ingen rejser til Algier længere-
-og jeg kan ikke forlade hotellet uden en bodyguard.
Man skulle tro, vi var i Lyon eller Marseilles.
I 100 år behandlede Frankrig Algeriet ikke som en koloni-
-men som en del af Frankrig.
Uafhængighedsbevægelsen mødte mere modstand her-
-end noget andet sted i Nordafrika.
Journalisten Said Shitour er stolt af frihedskæmperne.
Han fører mig ind i centrum for urolighederne-
-Algiers gamle hjerte: Casbah'en.
Volden hersker stadig i Casbah'ens gader.
Det lokale politi har spærret hele området af for os.
De har gjort det godt, for her er ikke en sjæl.
Da der endelig dukker en op, er det en politimand.
Men de kan ikke holde de gamle heltes sjæl ude.
Ali Lapointe var en af modstandsheltene, ikke?
Han var med i filmen om kampene i disse gader.
-Han bor her, ikke? -Jo, sammen med sine venner.
Hasib Bouganwali og de andre modstandsfolk.
Han er en af heltene fra kampene i Casbah'en.
-Holdt modstandsbevægelsen til her? -Ja.
Det var svært for franskmændene at få modstandsfolkene ud.
Ja, for der blev kæmpet fra tag til tag og hus til hus.
Modstandsfolkene sprang fra tag til tag.
Dette er mindepladen for Ali Lapointe.
Hvad står der, Said?
Den 8. oktober, 1957...
Lapointe og hans kammerater havde bekæmpet franskmændene hele dagen.
Franskmændene sprængte hans hus i luften-
-fordi han ikke ville overgive sig.
Det er scenen fra filmen, hvor han beslutter sig for at blive.
Han fik en time, ellers ville de sprænge huset i luften.
Hvad tror du, modstandsfolkene opnåede?
Frihed. Uafhængighed for de kommende generationer.
Efter 1962.
Nu er det blevet et center, hvor Casbah'ens unge piger-
-lærer at lave couscous.
Ja, det er ret sarkastisk.
Der er ved at komme liv i Casbah'en.
Der sker noget.
Jeg glemmer sikkerheden og begynder at slappe af.
De snævre gader har masser af karakter.
-En morsom pige. -Ja.
Said viser mig nogle af Casbah'ens skjulte juveler.
Såsom Sidi Abdul Rachman-moskeen.
Han levede i det 16. århundrede og var byens helgen.
Et besøg ved hans grav skal være godt for kvinder.
Næste morgen forlader jeg Algier la Blanche-
-"Den Hvide By", som franskmændene kaldte den.
Der går et tog til Oran, men det skal være en farlig tur-
-så jeg søger professionel rådgivning.
Er det sikkert at rejse med tog?
Ja, der er ingen sikkerhedsproblemer.
Du kan sagtens køre til Oran.
Hvorfor taler du så godt engelsk?
Lærer man det hos jernbanen?
Jeg har lært det i skolen.
Jeg kan lide sproget, så jeg øver mig.
-Hvad består dit arbejde i? -Jeg er stationsforstander.
-Stationsforstander? -Ja.
Jeg er den første kvinde i Algeriet, der bestyrer en station.
Her er meget rent.
Det er en kvinde, der er chef.
Og det er en politimand, der følger efter os.
Jeg skal af sted, og jeg siger farvel til Said.
Han har, på trods af advarslerne, vist mig-
-at Algiers indbyggere er meget gæstfri.
-Hav en god tur, Michael. -Mange tak, Said.
-Vi ses. -Farvel.
Da vi kører, virker alt normalt-
-men i Algeriet skal man ikke blive for magelig.
Algier-Oran-linjen har et skidt ry-
-og jeg må ikke rejse ubeskyttet.
Er der sikkerhedsproblemer på denne linje?
Ja, det har der været de seneste ti år.
Dette område syd for Algier-
-kaldes Dødstrekanten.
Vi nærmer os Blida.
Ingen andre strækninger er blevet bombet så meget-
-i hele verden de seneste ti år.
Hvad sker der? Angriber de toget...?
Ja. Dette tog er blevet bombet...
Folk er steget på og har trukket i nødbremsen-
-og derfor er der ingen nødbremse i øjeblikket.
Har de fjernet den? Hvad skete der?
Folk fra terroristgrupperne-
-steg på toget som normale passagerer.
De trak i nødbremsen, så toget standsede-
-og terroristerne kunne komme om bord og hærge løs.
Slog de folk ihjel?
Ja, på måder jeg ikke synes, vi skal komme ind på her.
De sidste par år, som du vil bemærke-
-er sikkerheden blevet øget.
Det er ikke så risikabelt længere, får vi at vide.
-Der er kun få udlændinge... -Ja.
Du er nok den første udlænding på denne strækning i ti år.
Det går nu meget godt. Toget gik til tiden.
Man kan se markerne ud af vinduet.
Vi har slet ikke haft nogen problemer.
Folk har været venlige. I har godt nok passet på os-
-men jeg har ikke oplevet fjendtlighed.
Nej, den almene befolkning er meget gæstfri, som du selv har set.
Selv på en station som Schlef, hvor der har været meget vold-
-virker alt fredeligt.
Men faktum er, at i de seneste ti år med terror-
-er 100.000 mennesker blevet dræbt.
En ting, I ikke vil se, er de bevæbnede vagter.
Jeg har et større sikkerhedsopbud med, både fra Algier og...
...og Schlef, hvor vi gjorde holdt og de udskiftede vagten.
18 sværtbevæbnede medlemmer af den nationale garde stod på.
Af sikkerhedsmæssige hensyn vil de ikke filmes.
Men toget er altså stopfyldt med folk, der passer på os.
Værsgo.
Tak.
Før hed toget noget så eksotisk som Algier-Casablanca-Ekspressen.
Men spændinger mellem Algeriet og Marokko-
-har sat en stopper for det. Nu hedder endestationen Oran.
Hæren kan godt tage hjem. Nu er jeg en andens ansvar.
-Det er en flot station. -Ja, den er smuk.
-Er Oran en vigtig by? -Den er nummer to i Algeriet.
-Hvilken vej skal vi? -Den vej. Ind til centrum.
I Oran bemærker man også den franske indflydelse.
Den barbrystede Jomfru Maria ser ned fra operahuset.
Den deler pladsen med Abdul Qadir, den arabiske nationalisthelt.
Forvirringen reflekterer mine følelser-
-da jeg nærmer mig afslutningen på rejsen.
Den sidste storby på turen. Man kommer ikke mere vestpå i Algeriet-
-så jeg må overveje, hvordan jeg kommer hjem.
Jeg kommer uden om den lukkede grænse til Marokko-
-ved at tage en færge til Ceuta.
Derfra burde jeg let kunne komme tilbage til Europa.
DAG 96 CEUTA
Ceuta er en raritet.
Et stykke spansk territorium i Afrika.
Det er omgivet af Marokko, og lige som spanierne vil have Gibraltar-
-vil Marokko gerne have Ceuta.
Men Spanien vil ikke af med den. Dette monument på Plaza Africa-
-minder om Spaniens invasion af Marokko.
Ceuta er en magnet for dem, der vil væk fra Afrika.
På en bakke uden for byen ligger en forpost til Europas fæstning.
Et asylcenter bygget af EU.
Det er lyst, rent og moderne-
-og folk kan ikke vente med at komme væk.
Der er næste 400 mænd, kvinder og børn her-
-men kun 45 ansøgninger er blevet behandlet det seneste halve år.
De indsatte er rastløse. Nogle er desperate-
-men de giver ikke op. De har allerede taget store risici.
Hvor kommer du fra?
-Nigeria. -Hvordan er du kommet hertil?
Gennem Sahara.
-I et køretøj? -Med ben.
-Til fods? Gik du gennem Sahara? -Ja.
-Hvor lang tid tog det? -Næsten et år.
Hvordan kom du til Ceuta?
Gennem Sahara til Marokko og så hertil.
Hvordan kom du fra Marokko og hertil? Det er jo en fæstning.
Jeg kom igennem pigtråden med en fiskerbåd.
Jeg kom med en båd.
-Du kom med båd? -Ja.
Har I betalt for at komme hertil?
Ja, vi betalte 1.500 for båden.
-1.500...? -Dollar.
-Amerikanske dollar? -Ja.
På det smalleste sted er Gibraltar- strædet kun 14 kilometer bredt.
Jeg kan tage færgen i fuldt dagslys. Men masser af afrikanere-
-betaler for at blive fragtet over i elendige både midt om natten.
Belinda Braithwaite, som har et hus ved kysten, fortæller-
-at mange aldrig ser Europas strande i live.
De står til søs, når havet er roligt om natten-
-men der opstår hurtigt uvejr i strædet.
De er måske nået halvvejs, og der er alt for mange i båden.
Ingen af dem kan svømme, og de har ikke redningsvest på.
Båden kæntrer, og de drukner i havet.
Har de nogen form for navigation? De har vel ingen lamper med?
-Er det altid om natten? -Ja.
De værste ulykker sker, når det er tåget.
En skrupelløs skipper siger måske:
"Der er 70 meter igen, spring ud her", når der måske er 1.500 meter.
Staklerne kan ikke bunde og heller ikke svømme.
Tænk sig at være en gravid kvinde, som bliver tvunget ud i vandet.
Når de nu kommer i land...
Den båd har åbenbart ramt klipperne.
Hvad sker der, når de kommer i land?
De skynder sig ind i skoven.
Hvis de har måttet svømme det sidste stykke-
-er deres tøj vådt-
-så de har en plastik...
Det ligner en vandtæt bylt til at opbevare tøj i.
Det tørre tøj vil så være deri.
Her er det tøj, han har taget af.
De tager tøjet af, fordi det er vådt.
Sko, vandflaske...
Det er en fra Marokko, Mali...
Han har skyndt sig væk, inden han blev opdaget.
Der ligger altså tøj over alt i klitterne?
Ja, men det utrolige er...
DAG 98 GIBRALTAR
Der flages i Gibraltar-
-og der er turister i gaderne.
Men der er noget andet i luften. En lugt af forræderi.
Beder om tilladelse til at låse fortet af, Deres Excellence.
England og Spanien diskuterer fælles herredømme.
Holdt!
-Hvem der? -Nøglerne.
-Hvis nøgler? -Dronning Elizabeths nøgler.
Træd frem, dronning Elizabeths nøgler.
Ceremonien stammer fra dengang, byens port blev låst hver nat.
Fortet er hermed aflåst, Deres Excellence.
Men hvor aflåst er fortet egentlig?
Denne ceremoni virker pludselig ladet med signifikans.
Det er mere end bare underholdning.
Skal Gibraltars port låses igen?
Jeg havde altid set Gibraltar som broen mellem Europa og Afrika.
Men nu, hvor rejsen er slut, er det mere vigtigt-
-at Sahara er broen fra Afrika til Europa.
Det er farligt at blive for besat af sikkerhed.
Der er fjender ved porten, men at lukke dem ude skaber flere fjender.
For fremtiden er det bedre at kigge uden for porten-
-og blive mere interesseret i andre menneskers livsstil.
For et år siden troede jeg jo, at Sahara var øde.
Søren Kasueske www.broadcasttext.com